Klokka er fem på morgenen.
Jeg lå i senga og sov.
Mobilen vibrerer, jeg har fått en Facebook-melding.
Jeg løftet mobilen, og det sto:
"Det er en ny video på nettet som du burde se på.
Jeg tror det er Luka-fyren du har sett etter."
Da våknet jeg, og jeg tenkte: "Herlig, en ny kattedrap-video."
En nettleser åpnes.
Jeg ser en video, og trykker på play.
BEST GØRR
I tidligere videoer var det katter som lå på senga.
I denne videoen var det en person.
ADVARSEL: EKSTREMT VOLDELIG INNHOLD!
Og jeg tenkte: "Hva i helvete?"
Da var jeg lys våken. Hjertet hamret.
Jeg hoppet ut av senga,
løp til pc-en, og skrudde den på.
"Kom igjen, pc, få opp farta!"
OPPSTART FERDIG
Nå ser jeg det på en stor monitor, i fullskjerm.
Fy til helvete!
Jeg hadde nylig våknet.
John Green hadde sendt en link på Facebook.
Og jeg tenkte...
"Hva faen foregår?"
Jeg visste ikke hva...
Jeg har ikke ord.
Vi sa jo at dette ville skje. De trodde oss ikke.
Nå er noen død.
EN ORIGINALDOKUMENTARSERIE FRA NETFLIX
Jeg har vært i politiet i 23 år, og har aldri sett lignende.
En forskrudd sak som blir verre.
En resepsjonist åpnet den blodige esken, og fant en avkappet fot.
Det de så ble beskrevet som noe fra en grøsser.
Det er noen som kan følge en gjennomtenkt plan.
Det virker som en skrekkfilm.
Han ønsket åpenbart en bisarr form for berømthet.
Og han la faktisk ut ting på internett.
Hva så du i videoen?
Det er ting man ikke kan snakke om.
Han har få venner, få har stått fram.
Samfunnsfiende nummer én.
Hvor vanskelig blir han å finne? Hvor farlig er han?
Hvor varsomme bør folk være verden over?
Han er en mester på forkledning, og liker...
Kanskje forkledd som kvinne.
Interpol har utstedt en global arrestordre for overlagt drap.
I kveld anklages politiet for å overse bevis på nettet om et sykt sinn.
Han la også ut grufulle videoer
der han skal ha torturert og drept katter.
Videoen het "1 galning, 1 ishakke".
Videoen starter med en mann bundet til senga.
Og så...
Den mistenkte liksom...
Undersøker ham.
Tar på ansiktet hans, koser med ham.
Kameraet plukkes nå opp av den mistenkte.
Vi ser offerets ansikt.
Så vises en ny vinkel.
Den mistenkte nærmer seg, og har noe i hånden.
Et stikkredskap, en ishakke-aktig ting.
Den mistenkte begynner å stikke, og stikke.
Stikkingen gir seg ikke. Det fortsetter og fortsetter.
Etter åtte minutter, åtte minutter og ti sekunder omtrent,
vises en liten valp fram. En liten hvit og sort hund.
Det er bare så trist.
Du begynner å lure på hva slags person som kan gjøre noe sånt.
Og...
Det er vanskelig å se på.
Og...
Resten av videoen er vanskelig å beskrive. Det er rystende.
DETTE ER FOR MYE.
JEG PRØVER Å GÅ VEKK FRA SKJERMEN.
Jeg så videoen i sin helhet, igjen og igjen.
Sikkert 20 ganger den dagen.
Men hver gang jeg ser den, vil ikke hjernen min tro at det er sant.
Så vi gjorde som vi pleide.
Vi analyserte drapsvideoen,
for å finne informasjon som peker på Luka.
JEG KLARER IKKE SE DEN.
DU MÅ, FOR Å VERIFISERE. VÆR SÅ SNILL!
JEG SKAL SE NÅR UNGENE HAR LAGT SEG.
For det første er stilen veldig Luka-aktig.
Den mistenkte klapper ham, koser med ham.
Ganske likt kattunge-videoene.
Luka gjorde det, han koste med ofrene.
Sangen i bakgrunnen...
Sangen heter "True Faith".
SAMME SANG?
Luka hadde brukt sangen før, i noen fotomontasjer på YouTube.
ENIG. JEG PLEIDE Å LIKE DEN SANGEN.
Så klart tenkte vi på mennesket han nettopp hadde drept.
Men hvorfor hunden? Hva er det med hunden?
Vi fikk ikke tak i ham etter kattedrap-videoene.
Vi tenkte at hunden var en beskjed til oss.
"Jeg slapp unna, og nå gjør jeg dette.
Jeg har nå gått over til mennesker.
Hunden er bare en hyllest til fortiden."
Og et budskap til oss. "Dra til helvete."
Nå visste jeg at det var Luka.
Jeg trenger ikke se personen, jeg vet det er Luka.
Problemet vårt var at vi ikke kunne peke på adressen.
Vi vet han var i Toronto da han lagde kattedrap-videoene.
Vi visste ikke om han var der nå, eller om videoen ble filmet der.
Vi visste ikke hvilken jurisdiksjon.
For alt politiet og loven bryr seg, er dette pjatt på internett.
Vår eneste kontakt var med en etterforsker i Toronto-politiet.
Vi kontaktet ham.
VIKTIG!
"Vi har funnet en ny video, med en død person.
Vi er sikre på at videoen viser Luka begå forbrytelsen, du må se det."
Jeg tenkte: "Bra, han kommer til å gjøre noe."
TORONTO-POLITIET
Da tenkte jeg at jeg hadde gjort alt jeg kunne.
Før eller senere vil nyhetene melde at et lik har blitt funnet.
Jeg lagde et Google-varsel.
Vi ventet nervøst på at noe skulle skje.
Vi ventet på et blipp på radaren.
Det gikk en dag, uten respons.
Vi satt og tenkte:
"Ingenting på nyhetene. Har noen hørt noe? Hvorfor er ikke liket funnet?"
Vi visste ikke hva han tenkte å gjøre.
Vi følte det var en bombe som ventet på å eksplodere.
Vi ville at det skulle ta slutt.
TORONTO TIL LAS VEGAS
46 TIMER, 4038 KM
Jeg var livredd. "Er han etter meg?
Han vet hvem jeg er, hvor jeg jobber."
Det var skremmende.
Vi tenkte, iallfall jeg,
at drapsvideoen kanskje ikke ble laget i Toronto.
Den kan ha blitt laget hvor som helst.
Så husket jeg noe.
En video som ble laget tre måneder tidligere, før drapet skjedde.
Luka liker å lage videoer av seg selv.
Han er veldig narsissistisk og forfengelig.
Vi må finkjemme alle videoene, selv om det er grusomt.
Men du må se alt, i tilfelle du ser et nytt bilde.
Deanna sendte en melding.
"Hei, jeg fant en ny YouTube-video av Luka. Du må se den."
Halvveis i videoen så jeg et nytt bilde.
Jeg sa: "Mener du bildet av ham foran steintrappen?"
Det er noen viktige ting i bildet.
For det første, trærne.
Bladene i trærne var fortsatt knopper,
så det var tidlig på våren.
Jeg visste det var nylig, og relevant.
Det andre var fotgjenger-signalene.
De var veldig unike, helt ulike de i Toronto. De var svarte.
De i Toronto er gule. De var firkantede.
CANADISKE FOTGJENGER-LYS
Og plutselig...
Håret reiste seg i nakken. "Herregud, dro han til Montreal?"
Vi åpnet Google Maps,
og gikk ned gatene digitalt.
Vi gjennomsøkte Street View,
trinn for trinn ned gata.
Jeg gikk ned én gate, hun gikk ned en annen.
Så, plutselig... "Fy til helvete!"
"Der er trappa. Akkurat der."
Den var ved McGill University i Montreal sentrum.
Så vi kunne plassere ham i Montreal.
Nå måtte vi lete i Montreal, som vi aldri hadde sett på før.
Det er en annen provins.
Ulik rettsmyndighet, politi, alt er ulikt.
Det ville ta enda lenger tid å oppnå troverdighet hos Montreal-politiet.
Vi er jo bare internett-nerder.
Dette er baksiden av bygget vårt.
5720 Decarie.
Det var tirsdag morgen. Jeg gikk ned.
Da jeg tok ut søpla, var vel klokka omtrent ni eller halv ti.
VAKTMESTER
Da jeg dro dem ut, så jeg en koffert ligge på siden.
Jeg ble mistenksom, fordi det var en lås på den.
Hvorfor er det lås på en gammel koffert?
Hvem kaster det i søpla?
Da så jeg larver krype ut av åpningen.
Jeg tenkte at noens hund eller katt hadde dødd eller noe,
og visste ikke hva de skulle gjøre.
Men jeg ble nysgjerrig, og bestemte meg for å åpne den.
Klokka var kvart over ti på morgenen da nødnummeret ble ringt.
DRAPSETTERFORSKER, MONTREAL-POLITIET
Den første dagen vi ble oppringt,
trodde vi at det ville bli en kort etterforskning.
Men sånn ble det ikke.
Noen hadde funnet en grå koffert
ved 5720 Decarie Street.
Da vi kom, var det allerede satt opp sperrer.
Kofferten lå i smuget bak bygget.
Lukten, for det første, var slående.
Det var mange fluer, og mark.
Vi satte hurtig opp teltet,
så vi kunne åpne den.
Kriminalteknikeren åpnet så kofferten.
Umiddelbart kunne vi se
at det var en mann, en hvit mann.
Armene var kuttet av.
Beina var kuttet av.
Hodet var kuttet av.
Han hadde blitt stukket mange ganger
i overkroppen.
Og...
Da tenkte jeg for meg selv: "Hva slags person gjør sånt?"
Noen må ha tipset media, de var der etter kort tid.
Endelig kom et blipp.
Det første jeg så var et polititelt.
Jeg trykket på lenken,
og det sto...
"Overkropp funnet i koffert i Montreal." Fy til helvete!
DETTE ER HELT JÆVLIG.
En liten lås. Vi klipte den, åpnet opp, og der lå en overkropp uten hode.
Jeg tenkte: "Faen, de fant den."
Vi i gruppa så alt dette skje foran øynene våre.
"Fy faen, det er ekte."
Det var ikke lenger en lek på nettet, men den virkelige verden.
Identiteten er ikke kjent, men én ting vet vi.
Det er en hvit mann.
HVORFOR HØRTE DE IKKE PÅ OSS?
Vi kontaktet Toronto-politiet før liket ble funnet.
SÅ FRUSTRERENDE!
Og visst faen, det hadde skjedd.
Alt vi sa kom til å skje, har skjedd. Han gjorde det.
Vi kontaktet så klart Montreal-politiet.
Vi hadde mye informasjon å gi dem,
men de svarte aldri.
En gang, på Twitter...
Jeg ble veldig høyrøstet og sint, og eksploderte litt.
VIL DERE HØRE PÅ OSS?
"Folk kan være i fare, og dere ignorerer meg."
UTROLIG!
"Jeg har så mye dere kan få."
JEG ER SÅ JÆVLIG FORBANNA!
Jeg ga dem inn, og ingen responderte.
De var nok opptatt med etterforskningen, og hadde ikke tid til internett-nerdene.
Vi hadde ingen kredibilitet.
JEG HAR LYST TIL Å ROPE FORBANNA JÆVLA TULL!
SKUFFET. TRIST, SINT. REDD.
Bak koffertene lå mange søppelposer.
Totalt 33 poser.
Jeg la merke til et rødbrunt stoff som dryppet under søppelposene.
Jeg følte på meg at det var blod.
Vi lette gjennom posene en etter en.
Vi fant en vinflaske.
En plakat som var krøllet sammen.
Og en gul T-skjorte.
Vi fant en død valp i posen.
En sort og hvit død valp.
Til slutt fant vi noe i en av søppelposene.
Tepper fulle av blod.
"Her har vi funnet noe."
Vi fant papirer.
Et førerkort fra Ontario.
FØRERKORT MAGNOTTA, LUKA ROCCO
En kvittering fra et apotek. Begge hadde samme navn.
Luka Rocco Magnotta.
Jeg ante ikke hvem det er.
Jeg hadde aldri hørt navnet før.
Jeg hadde en adresse på kvitteringen.
5720 Decarie Street, leilighet 208.
Så jeg konkluderte med at det som ligger i søpla,
og det i kofferten, kommer fra leilighet 208,
og at det sikkert er Luka Rocco Magnotta som er drept.
Jeg sendte ut en politibetjent,
for å sjekke, men ikke ransake, leiligheten. Kun en sjekk.
Men det var ingenting der. Det var rent.
Enkle møbler.
På bordet sto en flaske sitronsaft.
En seng med brune laken.
Men politimannen var mistenksom,
fordi han sa det luktet av kjemikalier.
Men det var ingen i leiligheten, så den ble stengt igjen.
Vi måtte ha en ransakingsordre.
DRAPSETTERFORSKER, MONTREAL-POLITIET
Min overordnede informerte meg om en overkropp funnet i en koffert,
og at jeg måtte dra til Decarie-bygget.
Jeg spurte om de hadde kamera.
Han sa det var to kameraer i bygget.
Et overvåkingskamera foran bygget, for å se alle inn og ut.
Og et kamera i kjelleren, hvor folk leverer søpla.
Siden vaktmesteren sa at kofferten lå i smuget før han tok ut søpla,
var det et bra utgangspunkt.
Vi begynte å studere bildene innen tidsrammen,
for å se hvem som la kofferten der.
Vi så en person den 25. mai,
omtrent klokka 02:47 på natta,
legge ting i søpla og gå. En ung mann sent i 20-åra.
Ikledd en gul T-skjorte.
Det rare med ham var at det var sent på natta,
etter klokka to, når de fleste sover.
Som regel, om du skal ut med søpla,
tar du med sekken og går én gang.
Men han gikk flere ganger.
Nå er klokka 04:02, og han må ha gått minst 20 ganger.
Jeg lette fortsatt gjennom søpla.
Vi fant en skrutrekker, malt med metallgrå spraylakk.
Modifisert, kanskje for å se ut som en ishakke.
Vi fant en kniv.
Det var biter av hud og blod på den.
Vi fant en sag.
Og til slutt, kroppsdeler.
Vi fant beina og armene.
Men en ting var merkelig.
Ingen hender, ingen føtter, ikke noe hode.
De delene manglet.
Alle lurte på hva som kom til å skje nå.
God kveld. Først til en dyster sak i utvikling fra hovedstaden.
Politiet undersøker to mystiske pakker
sendt til Det konservative partiets hovedkontor.
En resepsjonist åpnet den blodige esken,
og fant en avkappet fot.
Da gikk det rundt for meg. Jeg tenkte:
"Wow. Hva står vi overfor nå?"
Venstrefoten var pakket i rosa silkepapir.
Da vi åpnet silkepapiret, så vi en beskjed.
Faktisk et dikt.
"Roser er røde, fioler er blå."
"Politiet vil trenge tannlegejournaler for å identifisere deg. Hurpe."
Vi har nå kriminaletterforskere som etterforsker dette.
Det er for øyeblikket alt jeg kan si.
Å, FAEN.
Det er praktisk talt statsministeren i Canada
som du sender jævla menneskeføtter til.
FAEN, JEG MÅ HA ØL.
Det er en stor sak.
ER DETTE EKTE? JEG ER IKKE STEIN?
Dette er det ultimate:
"Dra til helvete, gi meg oppmerksomhet, dette blir store nyheter."
DET ER PÅ BBC NEWS.
Politiet sier pakker med andre kroppsdeler
trolig har blitt sendt til andre kontorer landet rundt.
Han vil få oppmerksomhet fra hele verden.
Det bare...
Når jeg tenker tilbake, er måten jeg snakker nå akkurat slik jeg var.
Jeg tror alle ville vært det.
Ingen på planeten hadde vært mentalt forberedt på noe sånt.
Man jobber så hardt for å forhindre at noe skal skje, og så skjer det.
Så lurer man på: "Presset jeg for hardt?"
"Gjorde jeg ikke nok?
Kjære deg, du gjorde nok. Gjorde du for mye?
Oppildnet du ham, og ga ham oppmerksomheten han søkte,
og det var et dop han ikke fikk nok av? Trengte han mer søkelys?"
Du går gjennom alt av skyld. Du klandrer deg selv.
Du blir kvalm, magen gjør vondt, du kaster opp, og spiser ikke.
JEG GIR MEG.
Jeg vil ligge i senga med hundene og se dårlig reality-tv.
NEI... DU ER SJEF.
Jeg måtte bort fra nettet.
LOGG UT
Etter å ha hørt at en venstrefot
hadde kommet til De konservatives kontor i Ottawa,
ble jeg sendt til et postkontor i Montreal, ti minutter fra Decarie-bygget.
Pakken var merket med strekkode,
så vi kunne identifisere postkontoret
hvor pakken ble sendt fra.
Her er det. Her er apoteket.
Postkontoret ligger inne i apoteket.
Jeg sa til sjefen på apoteket at jeg måtte se opptakene...
...fra tiden rundt da pakken ble sendt.
Han spolte fram og tilbake.
Så ba jeg ham stoppe.
Vi så en person...
...som sto i kø.
I hendene hadde han en pakke.
Jeg så på partneren min,
og han så på meg, og vi visste
at det var samme person...
...som vi så i kjelleren i Decarie-bygget.
Hundre prosent sikkert.
Da visste vi at det var den mistenkte.
Nå måtte han identifiseres.
Jeg spurte sjefen om han hadde dokumentasjon
som bekreftet sendingen av pakken.
Dokumentet på overføringen var signert av en person ved navn Rocco.
Han sa også at det var to pakker.
Ikke én pakke, men to. Jeg ble overrasket.
Jeg hadde aldri sett noe lignende.
Jeg trodde sånt bare skjedde på film.
Kall det grotesk, bisart, en syk historie som blir sykere.
En fot ble levert til De konservatives hovedkvarter.
I dag opplyses det at en hånd ble sendt til De liberale.
Det er urovekkende at noen følte at et politisk parti er et gyldig mål
for en sånn kroppsdel. Hvem vet hvor de andre kroppsdelene ble sendt?
Da jeg fikk høre at vi hadde en mistenkt,
ved navn Luka Rocco Magnotta,
som da ikke er offeret...
Jeg ble forbløffet.
Dessverre hadde vi fortsatt ikke nok bevis
til å informere publikum.
Vi måtte fortsatt finne ut hvordan Mr. Magnotta møtte offeret.
Hvordan overbeviste Mr. Magnotta ham om å bli med ham hjem?
Å ha alle de detaljene
ville ha doblet bevismengden.
Jeg hørte en voldsom banking på døra.
Hamring på hoveddøren og sidedøren.
Det var som om noen brøt seg inn.
Jeg fant mobilen...
...for å ringe nødnummeret.
Jeg så lommelykter lyse inn vinduet.
Jeg krøp langs gulvet bort til vinduet,
og gløttet litt på det for å se. Det var låst.
Jeg så en politibetjent ved døra. Jeg begynte å skjelve.
Det var midt på natta, og politiet på døra midt på natta er aldri bra.
Jeg åpnet døra, og så ut på gata.
Langs hele gata sto det politibiler.
To betjenter sto ved døra.
Jeg sa: "Kom inn."
En av dem så på meg og sa:
"Han er mye mindre enn jeg trodde."
Han sa: "Er du Luka Magnottas mor?" Jeg sa ja.
Jeg sa: "Sønnen min, hva er det med ham?"
Han sa: "Ingenting er galt. Vi ser etter ham."
Jeg tenkte: "På grunn av kattevideoene?"
Han sa: "Er din sønn her?"
Jeg sa: "Nei. Hvorfor ser dere etter ham?"
De ville ikke svare, og bare dro.
Jeg ble oppringt av etterforskeren i Toronto-politiet.
Han hadde vært på ferie, og visste ingenting.
Da han kom tilbake, hadde de fortalt hva som hadde skjedd,
og at Montreal-politiet så etter Luka Magnotta.
Det er noen du har brukt to år på å finne, uke etter uke.
Nå hører du etterforskere koble ham til drap.
Veldig rart.
VI MÅ SAMLE ALT AV BEVIS I DOC-FILFORMAT.
HVOR FAEN ER BAUDI?
Der og da ante vi ikke hvem offeret var.
Jeg ble bedt om å møte opp på operasjonsposten.
Jeg gikk inn.
Fire par øyne ser på meg, og de sier: "Claudette, du bør sette deg."
De hadde fått en e-post om at det fantes en video
som spredde seg på nettet.
Vi spilte av videoen.
Nå blir jeg vitne til at et menneske blir drept.
Som drapsetterforsker
etterforsker man alltid etter at drapet har skjedd.
Men nå kunne jeg se hva som skjedde.
Det er som om jeg sto like bak morderen,
og så ham utføre drapet.
Vi måtte stoppe videoen.
Jeg sa: "Det er ikke mulig.
Det jeg ser er umulig."
De hadde ikke samme følelse som meg,
fordi jeg var den som lette i søpla.
Det første som slo meg...
Plakaten.
Plakaten hadde jeg sett i søpla.
Men jeg trodde ikke den var relevant.
Det var helt uvirkelig.
Men én ting var sikkert.
Det som skjedde, skjedde i leilighet 208.
Så så jeg en person i det som så ut som et badekar,
med vannet på.
Han lekte med hodet.
Han vridde på hodet.
Det var første gang jeg så offerets ansikt.
For første gang har jeg et ansikt med overkroppen.
Jeg ser en asiatisk mann, ung, midt i 30-årene.
Så ser jeg en svart og hvit valp...
...og personen som holder en kniv.
Da måtte jeg stoppe, og gå ut.
Det var for mye.
Jeg kom inn igjen...
Så ser jeg...
Jeg må stoppe.
Nå visste jeg hvordan den mistenkte så ut,
så vi studerte flere overvåkingsopptak...
...fra Decarie-bygget.
Jeg så på opptak fra noen dager før overkroppen ble funnet.
En gang kunne jeg se...
...to unge menn sent i 20-åra gå inn i bygget.
Den ene var den mistenkte vi hadde sett på postkontoret.
Den andre virket ikke som en hvit person.
Han var litt mørkere i huden.
Kanskje asiatisk, kanskje søramerikansk.
Jeg så gjennom meldinger om savnede personer,
og kom over et navn, Jun Lin.
Jun Lin var min beste venn.
Det var søndag kveld.
Jeg spiste middag, og ble oppringt
av Jun Lins ekskjæreste.
Han spurte om jeg hadde sett Jun Lin...
...i det siste. Jeg sa nei.
Han hadde ikke hørt fra Jun Lin de siste 60 timene.
Det var veldig uvanlig, fordi han var den typen person...
...som ville ringt oss om han skulle dra noe sted.
Jun Lin var ganske sjenert.
Han var ikke åpent homofil.
Det var derfor han kom til Canada.
Det er et mer liberalt og aksepterende sted.
Dette er...
...bygningen Jun Lin bodde i.
Da jeg kom, var døra låst.
Jeg måtte ringe vaktmesteren
for å få lov til å komme inn i bygget, og leiligheten hans.
Jeg gikk på kjøkkenet. Der sto en stekepanne med olje,
og egg som var klare til steking.
Katten...
...krøp ut av soverommet hans,
med magen mot gulvet.
Det så ut som katten ikke hadde spist på noen dager.
Katten var som Jun Lins baby.
Han hadde ikke forlatt den uten tilsyn i flere dager.
Jeg ringte politiet umiddelbart.
De sa: "Bli der, vi må snakke med deg."
Jeg...
...begynte å føle...
...at noe var galt.
Klokka var fire på natta.
Jeg ville dra til Jun Lins bosted,
for å finne gjenstander til en mulig DNA-sammenligning.
Vi tok en tannbørste og en vannflaske.
Politiet fortalte meg ingenting om saken.
Men det gikk et rykte.
En grusom drapsvideo ble spredd på nettet.
Jeg hørte at offeret var asiat.
DRAPSVIDEO ASIAT
Jeg fant en video ved navn...
"1 galning, 1 ishakke."
Jeg så ikke hele klippet.
Men jeg bladde gjennom det.
Helt på slutten så jeg et bilde.
Personen med et avkuttet hode.
Det var øyeblikket
jeg kunne se at det var Jun Lin.
Det hadde gått 24 timer siden de fant liket.
Jeg druknet fortsatt i selvmedlidenhet.
Jeg så på dårlig tv.
Offeret er...
Offeret er 33 år gamle Jun Lin, student ved Concordia University.
Plutselig kom nyheten om Jun Lin.
Vi sliter med å fjerne videoen.
En grufull video. Det er ikke en film.
Nå må fokuset være å finne den mistenkte.
Derfor trenger vi publikums hjelp.
Jeg tenkte: "Politiet leter fortsatt etter Luka.
Jeg må ta meg sammen, komme meg på nettet og bli med teamet."
Jeg skulle ta ham.
JEG ER TILBAKE. DISTRAHERT AV ANNEN DRITT.
Jeg ville peile ut Lukas siste bevegelser.
Like før drapet.
Så tenkte jeg på...
Valpen.
Valpen måtte han få tak i et sted.
Mange bruker Craigslist for å finne gratis hunder.
Vi søkte bredt,
og leste hvert innlegg med ord som "gratis valp" eller "Jeg vil ha en valp".
Vi fant et innlegg
laget fire dager før drapet.
"Hei, jeg har en liten leilighet. Jeg ser etter hvilken hund som helst.
Jeg har mye erfaring med hunder, min familie drev dyrebutikk."
Ingen ville notert seg det, men da jeg leste den,
husket jeg at en av de falske kontoene vi sporet opp...
...Vladamir Romanov, hadde skrevet på en nettside året før.
Det sto: "Min familie drev dyrebutikk."
Alt dette raste gjennom hodet mitt da jeg leste det.
Fire dager før drapet, ble dette skrevet.
Det ligner på Lukas stil.
Da vi fant ut av valpen,
ville vi undersøke hvordan Luka møtte offeret.
Vi holdt oss til Craigslist, det hadde fungert for ham.
MANN FOR MANN
MANN KAN SUGE PIKK FOR PENGER
Det er mange av dem.
En ting Luka alltid gjør er å skrive noe,
så mellomrom, komma, mellomrom.
Han staver også "probably" feil hver gang.
Han bruker uttrykket "så heit".
Eller "sexy fyr".
Ting som det, og mer til.
Det er lett å gjenkjenne Luka.
PORNO ER IKKE NOK
MANN LAGER MIDDAG
Neste. Neste. Neste.
Og så, plutselig...
SER ETTER LEK
Mellomrom, komma, mellomrom.
Innlegget ble skrevet 24. mai,
og drapet skjedde den 25.
Det sto: "Jeg ser etter en sexy fyr."
Ok, "sexy fyr" er en Luka-frase.
"Jeg suger ikke kuk. Send bilde av ansikt og kropp."
Og til slutt: "Jeg skal lage film."
BARE FOR GØY
Det var Luka.
Brikkene falt sammen.
Jun Lin og Luka Rocco Magnotta kom til leiligheten i Decarie sammen.
Da de gikk inn, virket begge fornøyde.
Men, senere...
Bare én kommer ut.
Han har på seg den gule T-skjorten som Jun Lin hadde på seg.
I blodprøven til Mr. Lin fant de Oxazepam, et beroligende middel.
Rester i vinflasken inneholdt det samme middelet.
Så jeg håper Mr. Lin var bevisstløs
før Mr. Magnotta skar over halsen hans.
Vi ser Luka Rocco Magnotta komme tilbake.
Han stopper, og ser seg i speilet.
Han ser helt ubekymret ut.
Han har en pose i hånda.
Vi antar at han kjøpte gummihansker og andre ting for å rengjøre åstedet.
Da jeg fikk ransakingsordren til leilighet 208,
tok vi på hvite beskyttelsesdrakter, ofte kalt "kanindrakter".
Jeg gikk inn, og luktet to ting.
Det luktet et vaskemiddel,
og jeg luktet blod.
Det er vanskelig å beskrive hvordan blod lukter.
Men om du tar en håndfull kvernet kjøtt
og lar det ligge på benken i seks-syv timer...
Og det luktet definitivt blod i leiligheten.
Vi dekket til vinduene, så det ble bekmørkt i leiligheten.
Så brukte biologen luminol.
De bruker en type væske
som reagerer sterkt sammen med blod.
Særlig på senga, madrassen og veggen
hele det området så ut som
innsiden av et diskotek.
Fra bekmørkt til full belysning.
Det ble åpenbart at drapet skjedde på senga.
Etterpå ble liket fraktet til badet.
Og man ser tydelig at overkroppen
ble satt mot døra.
Jeg sa til meg selv: "Wow..."
Igjen var det som å stå like bak morderen,
og jeg ble vitne til, og følte, drapet.
Jeg følte hva som skjedde i leiligheten.
Jeg hørte musikken, og luktet blodet.
Så tenkte jeg på sangen.
Luka liker å legge igjen spor, og et av sporene i videoen var sangen.
En av tidenes beste filmer er American Psycho.
I starten av filmen spilles New Orders "True Faith".
BASERT PÅ EN ROMAN AV BRET EASTON ELLIS
Christian Bales rollefigur er forfengelig, har alltid perfekte klær.
Han er veldig bevisst på hvordan han ser ut.
Det var viktig, fordi Luka var besatt av utseendet sitt.
Han er nøye på hvordan han tar seg ut.
Vi tror han begynte å se seg selv i Christian Bales rollefigur.
Han ville ha suksess og penger.
Du er ei stygg jævla hurpe!
...IDENTIFISERE DEG. HURPE.
Han er også en gal seriemorder.
Jeg skal stikke deg i hjel og leke med blodet ditt.
Seriemordere dreper ikke bare én person.
De dreper en rekke folk.
Han vil gjøre det igjen.
Det var et skap.
Vi gikk inn, og overraskende nok sto det noe skrevet på veggen.
"Liker du ikke speilbildet, ikke se i speilet. Jeg bryr meg ikke."
Hvorfor det sto skrevet der, vet jeg ikke.
Det var som å være i en spenningsfilm.
Men en ting i frasen skremte meg.
"Jeg bryr meg ikke."
Om personen ikke bryr seg...
...betyr det at han kan gjøre det igjen?
Er dette starten på en seriemorder?
Vil han drepe igjen fordi han ikke bryr seg?
Jeg kan ikke beskrive hvor redde vi var.
Vi satt der og tenkte: "Hvor faen er han?"
29. mai, klokka 10:15, meldte en person fra om en stram lukt
i smuget bak 5720 Decarie Boulevard i Montreal.
De oppdaget en overkropp i en koffert.
Klokka 18 samme dag mottok Det konservative partiet en pakke...
Tv-en sto på i stua.
En avkappet fot ble funnet...
En nyhetsmelding ble vist, om et drap i Montreal.
Og det kom igjen og igjen.
Hver gang jeg så, sto det om drapet.
Så fikk vi vite om en video lagt ut på nettet, av et mulig drap.
Så kunngjorde de at den mistenkte var en 29 år gammel mann.
Og de...
De viste et bilde, og navnet.
29-åringen vi ser etter heter Luka Rocco Magnotta.
Dere får mistenktes navn og bilde.
Dette er 29-åringen vi ettersøker.
Luka Magnotta.
Ettersøkt.
For drap.
Hjertet mitt sank sammen.
Det var som jeg mistet fotfestet.
Det er en nasjonal etterlysning. Vi ser etter den mistenkte.
Om noen har informasjon, ring 911. Saken har høy prioritet.
DE NAVNGA HAM, FOR FAEN!
JEG KUNNE FAEN MEG GRÅTT...
Jeg må si, det var en rar følelse da sjefen for Montreal-politiet
sa "Luka Rocco Magnotta". Det hadde vi ventet lenge på.
Det ga alt arbeidet vårt verdi.
Samtidig ble vi sure, fordi jeg husker at jeg tenkte:
"Hadde de bare hørt etter tre måneder tidligere,
hadde kanskje ikke Jun Lin vært død."
Endelig kontaktet Montreal-politiet oss.
De ba om å få bli med i vår hemmelige Facebook-gruppe,
med informasjon om Luka, hvor vi hadde lagt ut alt av bevis.
- HEI! JEG JOBBER I MONTREAL-POLITIET. - VELKOMMEN. HÅPER VI KAN HJELPE.
Hele gruppa var litt...
Vi lo ikke, men ristet på hodet og tenkte: "De aner ikke hva de har i vente."
De ville gjøre samme feil som oss, og undervurdere ham.
Vi visste at Luka var en ekspert på å komme unna.
Han flyktet fra Toronto til Montreal etter kattunge-videoene.
Han drepte nylig en person, og vil åpenbart dra et annet sted,
men vi visste ikke hvor.
Så jeg pønsket ut ideer.
I drapsvideoen ser du en filmplakat fra filmen Casablanca.
Noen i gruppa sa: "Har noen av dere sett åpningssekvensen?"
Vi sa nei, de sa: "Gå og se den."
Jeg tenkte: "Å, det er en ny ledetråd."
Luka viste oss hva han tenkte å gjøre.
Så så jeg slutten av filmen.
Vi vet begge at du hører til hos Victor. Du holder ham gående.
Om flyet letter uten deg, vil du angre på det.
Kanskje ikke i dag, eller i morgen, men snart, og for resten av livet.
Men hva med oss?
Vi vil alltid ha Paris.
Tekst: Kristian Vilnes Opdahl